Баланс традицій і реформ у конституційному праві Японії - Горай, Софія Валентинівна; Бородач, Юліана Сергіївна (Український політико-правовий дискурс, 2025)
У статті здійснюється ґрунтовний аналіз трансформації японського конституційного права крізь призму співвідношення традиційної легітимності та модернізаційних реформ. Автор зосереджується на ключових етапах становлення правової системи Японії - від прийняття Конституції Мейджі 1889 року, що втілила поєднання західного конституціоналізму з національними традиціями, до Конституції 1947 року, створеної під егідою окупаційної адміністрації США після поразки Японії у Другій світовій війні. Окрема увага приділяється ідеологічному та правовому розриву між обома основними законами, зокрема у питанні суверенітету, ролі імператора та концепції влади. Детально роглядається стаття 9 Конституції, яка стала своєрідною юридичною декларацією пацифізму та символом нової ідентичності Японії як "мирної держави". На основі міждисциплінарного підходу розглянуто становлення та розвиток Сил самооборони Японії (Jieitai), їхнє правове становище, судову практику та політичні дебати, які супроводжують спроби перегляду або переосмислення положень статті 9 без її формальної зміни. Показано, що пацифізм, попри жорстку конституційну формулу, набув еволюційного характеру, трансформувавшись із абсолютної заборони у контрольовану оборонну доктрину. У роботі обґрунтовано, що післявоєнний японський конституціоналізм ґрунтується на балансові двох протилежних тенденцій: прагненні зберегти історичну тяглість і культурну самобутність, з одного боку, та імперативі модернізації й демократичного оновлення - з іншого. Цей баланс не є застиглим, він піддається постійним викликам - як із середини японського суспільства, так і під тиском зовнішніх факторів, пов’язаних з регіональною безпекою та глобальними зобов’язаннями. Таким чином, дослідження японської моделі дозволяє глибше осмислити механізми правової реконструкції в умовах постконфліктного оновлення державності, а також слугує прикладом складної, але життєздатної взаємодії між правовим традиціоналізмом і реформаторським потенціалом конституційного права.