Концепти й логіка ескалації сепаратизму як соціополітичного феномену - Журба, Ігор Вячеславович (Український політико-правовий дискурс, 2025)
Актуальність дослідження зумовлена тим, що відцентрові рухи в сучасних державах дедалі частіше постають не як одиничний «акт відокремлення», а як багатоетапний процес, який змінює межі політичного порядку, режими легітимності та конфігурації безпеки. У цьому контексті критично важливо мати точний понятійний інструментарій і зрозумілу модель радикалізації вимог: від регіоналізму й розширення автономії – до сценаріїв сецесії або іредентизму, що у випадку України безпосередньо пов’язано із загрозами суверенітету та територіальної цілісності. Мета: систематизувати ключові концепти та типології відцентрових вимог (широка автономія, сецесія, іредентизм) і окреслити логіку їх ескалації як послідовності політичних переходів, що підживлюються суспільними та інституційними кризами. Методи: дослідження спирається на концептуально-термінологічний аналіз для розмежування суміжних категорій; структурно-функціональний підхід для пояснення переходу від соціальних фрустрацій до мобілізації; інституційний аналіз для оцінювання ролі каналів представництва та участі; порівняльно-аналітичні процедури для узагальнення типових траєкторій радикалізації. Результати: показано, що ескалація вимог має кумулятивний характер і часто формується в зоні накладання регіональних криз (ідентичності, легітимності, розподілу, участі) та елітних розколів, які забезпечують організаційний ресурс для переходу від поміркованих до радикальніших форм політичної дії. Обґрунтовано, що ідеологічний вимір процесу може бути описаний як «тонка» (thin-centred) ідеологія з інваріантним ядром: норма самовизначення, наратив історичної травми та образ «ворожого центру» – саме ця рамка переводить локальні суперечності у режим масової мобілізації та виправдання «надзвичайних» політичних рішень. Виокремлено помірковане й радикальне крила відцентрового руху: перше тяжіє до реформістського дискурсу та конституційних механізмів розширення автономії, друге допускає насильницькі методи й конфліктогенні союзи з зовнішніми акторами; ця відмінність є принциповою для прогнозу ескалаційних траєкторій. Висновки. Запропоноване уточнення понять і чинників радикалізації підвищує аналітичну точність дослідження відцентрових рухів і створює підстави для ранньої діагностики ризиків: від локальної фрустрації та кризи довіри — до політичних проектів відокремлення або зміни державної належності території. Практичне значення результатів полягає у можливості вироблення диференційованих політик реагування, чутливих до типу вимог, ступеня радикалізації та конфігурації криз, що їх підтримують.