Ефект erga omnes на підставі запровадження Європейським Судом з прав людини нової практики - Чекарьов, Євген Володимирович (Український політико-правовий дискурс, 2025)
У 1978 році Європейський Суд з прав людини вперше застосовав доктрину сприйняття Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод [1], як «живого інструмента» захисту прав людини [2]. Доктрина передбачає право ЄСПЛ змінювати свою практику при розгляді справ в незалежності від існування іншої практики по аналогічних справах в минулому. Мета існування наведеної доктрини – розвиток механізмів захисту прав людини. Ключовим рішенням проти України, в якому Європейський Суд з прав людини застосував доктрину сприйняття Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод [1], як «живого інструмента» захисту прав людини є справа Пічкур проти України [3]. В цій справі ЄСПЛ зазначив, що наведена конвенція має тлумачитися з «огляду на умови сьогодення». Саме так з’являєтеся практика Європейського Суд з прав людини, що може не відповідати попередній практиці ЄСПЛ. Існуюча судова практика містить випадки, коли національний суд ухвалює вирок по кримінальній справі, а пізніше з’являється практика Європейського Суду з прав людини по справі за аналогічними обставинами, але з іншими висновками. Більш того, існують ситуації, коли суд виносить вирок по справі щодо кількох обвинувачуваних, а згодом Європейський Суд з прав людини приймає позитивне рішення по одному із засуджених. Чинне законодавство містить норму, що дозволяє засудженому звертатися до суду із заявою про перегляд рішення на підставі рішення Європейського Суду з прав людини [4]. Але ця норма стосується виключно особи, в інтересах якої Європейським Судом з прав людини було ухвалено рішення. Тобто особи, щодо яких Європейський Суд з прав людини не ухвалив персоніфіковане рішення позбавлені права на перегляд вироку, не дивлячись на появу нової практики ЄСПЛ. Таким чином, практика ЄСПЛ розповсюджується не на всіх зацікавлених осіб. Ефектом erga omnes в міжнародному праві є принцип розповсюдження норми на всіх суб’єктів. Тобто має місце порушення ефекту erga omnes щодо правил застосування практики Європейського Суду з прав людини.