Міжнародно-правове співробітництво у сфері захисту прав інтелектуальної власності - Соколюк, Вікторія Олександрівна (Український політико-правовий дискурс, 2025)
Питання міжнародно-правового співробітництва у сфері захисту прав інтелектуальної власності набуває все більшого значення в умовах глобалізації, швидкого технологічного розвитку та розширення цифрового простору. Транскордонний масштаб об’єктів інтелектуальної власності та зростання кількості міжнаціональних порушень роблять неможливим забезпечення ефективного захисту національними правовими системами без скоординованої взаємодії з іншими країнами та міжнародними інституціями. Незважаючи на існування численних міжнародних договорів та організацій, як-от Всесвітня організація інтелектуальної власності та Світова організація торгівлі, існують значні виклики щодо гармонізації правових стандартів, ефективності правозастосовних процедур та адаптації міжнародно-правових рамок до нових технологічних реалій. Метою статті є дослідження міжнародно-правового співробітництва у сфері захисту прав інтелектуальної власності з огляду на сучасні глобальні виклики, цифровізацію та впровадження новітніх технологій. Методи: аналізу наукової літератури – для огляду наявних наукових напрацювань з тематики; узагальнення та систематизації – для короткого та лаконічного представлення матеріалів; абстрагування – для визначення ключових міжнародних організацій та угод. Результати. У процесі дослідження було схарактеризовано основні міжнародно-правові інструменти та інституційні механізми, задіяні у сфері захисту інтелектуальної власності, визначено ключові проблеми їх практичного застосування в цифровому середовищі, а також вивчено вплив глобальних технологічних трендів на трансформацію правових підходів до правоохоронної діяльності. Дослідження також висвітлило необхідність більш ефективної координації між національними правовими системами та важливість взаємного визначення правових рішень і процедур між державами. Результати свідчать про те, що зміцнення міжнародного співробітництва вимагає не лише модернізації наявних договорів, але й розроблення гнучких правових інструментів, здатних оперативно реагувати на технологічні зміни та нові форми порушень. У висновках наголошено, що правове співробітництво має бути спрямоване на підвищення прозорості, правової визначеності та взаємної довіри між учасниками міжнародної системи інтелектуальної власності. Необхідно зміцнювати інституційну спроможність країн світу, вдосконалювати процедуру обміну інформацією та найкращими практиками, заохочувати спільні ініціативи, спрямовані на запобігання та боротьбу з порушеннями як у фізичному, так і в цифровому середовищі.