Правові виміри використання ШІ в сфері охорони здоров'я - Рогачевський, Олександр Петрович; Прокопчук, Юлія Вікторівна; Вальда, Олексій Володимирович; Гладчук, Василь Ігорович; Лунько, Сергій Георгійович (Український політико-правовий дискурс, 2025)
В статті проаналізовано правові виміри використання штучного інтелекту у сфері охорони здоров’я та визначено ключові прогалини, що стримують формування ефективної нормативно-правової моделі застосування ШІ у сфері охорони здоров’я в Україні. Методи дослідження ґрунтуються на системному, порівняльно-правовому та формально-юридичному аналізі, що дозволило зіставити міжнародні та національні підходи до регулювання медичних ШІ-систем, а також оцінити їх відповідність принципам безпеки, прозорості та захисту прав людини. Виявлено недостатність чинної нормативної бази, нечіткість процедури визначення відповідальності за помилки ШІ, відсутність правового статусу розробників і користувачів систем штучного інтелекту, а також нерегламентованість договірних відносин у сфері персоналізованої медицини. Показано, що міжнародні моделі регулювання орієнтовані на ризик-орієнтований підхід та підвищені вимоги до безпеки високоризикових систем, що має бути враховано під час адаптації українського законодавства. У висновках визначено, що використання штучного інтелекту в охороні здоров’я створює значні правові виклики, які нині не охоплені чинним нормативним регулюванням. Попри високий потенціал ШІ для підвищення якості медичних послуг, відсутність цілісної правової моделі, чітких стандартів безпеки та механізмів відповідальності формує суттєві ризики для пацієнтів і медичних закладів. У сфері охорони здоров’я відповідальне застосування ШІ неможливе без прозорого контролю роботи алгоритмів та гарантій дотримання прав людини. Невизначеність правового статусу суб’єктів, залучених до створення та використання ШІ, а також відсутність нормативних стандартів щодо договорів, якості, страхування та розподілу ризиків створюють істотні прогалини у правовому регулюванні. Подальші дослідження мають бути спрямовані на уточнення правового статусу суб’єктів, залучених до застосування ШІ у медицині, та формування етичних і правових рамок у сфері охорони здоров’я.