Управління конфліктами політичних еліт у процесі демократичного транзиту механізмами консенсусної демократії - Меженська, Олена Володимирівна; Новоскольцева, Людмила Олександрівна; Демідов, Денис Валерійович (Український політико-правовий дискурс, 2026)
Сучасні процеси демократичного транзиту супроводжуються зростанням конфліктності серед політичних еліт, що зумовлює необхідність пошуку ефективних механізмів їх регулювання. Актуальність дослідження визначається тим, що конфлікти еліт можуть як стимулювати демократичні перетворення, так і спричиняти інституційну нестабільність, що ускладнює формування сталих демократичних практик. Особливого значення набуває концепція консенсусної демократії, яка розглядається як інструмент трансформації конфліктів у конструктивну взаємодію. Відповідно, актуалізується потреба в системному аналізі взаємозв’язку між типами конфліктів, їхнім впливом на транзит та механізмами їх врегулювання. Метою статті є обґрунтування теоретико-методологічних засад управління конфліктами політичних еліт у процесі демократичного транзиту на основі механізмів консенсусної демократії. Методи дослідження ґрунтуються на застосуванні системного, структурно-функціонального, порівняльного та типологічного підходів, що забезпечило комплексний аналіз конфліктних взаємодій еліт і дало змогу визначити їхню роль у трансформаційних процесах. У результаті дослідження здійснено типологізацію конфліктів політичних еліт залежно від їхньої природи, рівня прояву та стадії демократичного транзиту. Встановлено причинно-наслідкові зв’язки між характером конфліктної взаємодії та динамікою політичних трансформацій. Обґрунтовано, що ефективність демократичного транзиту значно залежить від здатності політичної системи інституціоналізувати конфлікти через механізми узгодження інтересів. Запропоновано алгоритм впливу конфліктів еліт на демократичний транзит та модель управління конфліктами еліт через механізми консенсусної демократії. Доведено, що інструменти консенсусної демократії сприяють зниженню рівня конфліктності, підвищенню легітимності інститутів та забезпеченню стабільності політичної системи. У висновках зазначено, що управління конфліктами політичних еліт має базуватися на поєднанні інституційних механізмів і процедур переговорного врегулювання, що дозволяє трансформувати конфлікт у ресурс демократичного розвитку. Перспективи подальших досліджень пов’язані з емпіричною верифікацією запропонованих моделей та аналізом їх застосування в різних політичних системах.