Стратегічні напрями розвитку системи державного управління у сфері цифрової безпеки - Татарнікова, Тетяна Олександрівна; Карпінська, Наталія Володимирівна; Палюх, Андрій Ярославович (Український політико-правовий дискурс, 2026)
У статті досліджуються стратегічні напрями розвитку системи державного управління у сфері цифрової безпеки в умовах стрімкої трансформації та зростання кіберзагроз. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні стратегічних напрямків вдосконалення системи державного управління у сфері цифрової безпеки з метою підвищення її ефективності, узгодженості та стійкості до сучасних кіберзагроз. Методи дослідження містять системний та структурно-функціональний аналіз, порівняльний метод, узагальнення наукових підходів, а також аналіз нормативно-правових актів та сучасних публікацій у сфері цифрової безпеки та державного управління. Результати дослідження свідчать, що сучасна система державного управління у сфері цифрової безпеки характеризується фрагментарністю, недостатнім рівнем координації між інституціями та нерівномірністю впровадження цифрових технологій. Разом з тим, визначено ключові виклики, найперше пов’язані зі зростанням складних кіберзагроз, гібридних атак, швидкої еволюції цифрового середовища та недостатнім рівнем розвитку кадрового забезпечення. Обґрунтовано необхідність переходу до проактивної моделі кіберстійкості, яка передбачає використання інноваційних технологій, зокрема штучного інтелекту, великих даних та сучасних систем прогнозування ризиків. Запропоновано стратегічну класифікацію напрямів розвитку системи державного управління у сфері цифрової безпеки за рівнями кіберстійкості: базовим, адаптивним та проактивним. Такий підхід дозволяє систематизувати управлінські пріоритети відповідно до рівня готовності держави до кіберзагроз. Його впровадження сприяє підвищенню ефективності реагування на інциденти та формуванню довгострокової стратегії цифрової безпеки. У висновках підтверджено, що ефективний розвиток системи державного управління у сфері цифрової безпеки можливий за умови комплексної інтеграції інституційних, технологічних та правових механізмів. Перехід до адаптивної та проактивної моделі управління розглядається як головна передумова підвищення стійкості держави до сучасних кіберзагроз та забезпечення стабільного функціонування цифрового середовища.