Процедурні гарантії реалізації свободи об’єднання в контексті міжнародних стандартів правової визначеності - Мерцалов, Данило Юрійович (Український політико-правовий дискурс, 2026)
Мета статті полягає у з’ясуванні того, як процедурні гарантії реалізації свободи об’єднання пов’язані з міжнародними стандартами правової визначеності та яким чином ці стандарти впливають на порядок створення, діяльності, контролю, обмеження і судового захисту об’єднань. Свобода об’єднання розглядається як право, що потребує передбачуваних адміністративних процедур, мотивованих рішень органів влади, обмеженої дискреції та доступного механізму оскарження. Методи дослідження охоплюють формально-юридичний, системно-структурний, порівняльно-правовий та інтерпретаційний підходи. Формально-юридичний метод використано для аналізу міжнародних договорів, актів ООН, Ради Європи, ОБСЄ, Європейського Союзу та національного законодавства України. Системно-структурний підхід дав змогу поєднати матеріальний зміст свободи об’єднання з процедурними вимогами до її реалізації. Порівняльно-правовий метод застосовано для зіставлення універсальних і регіональних стандартів, а інтерпретаційний підхід — під час аналізу практики Європейського суду з прав людини та документів Венеційської комісії. Результати. Міжнародні стандарти свободи об’єднання мають подвійний правовий зміст. З одного боку, вони фіксують мінімальний обсяг прав, свобод і позитивних обов’язків держави, а з іншого — задають критерії належної процедури, без якої формальне проголошення права не забезпечує його практичного здійснення. Обґрунтовано доцільність класифікації таких стандартів за формою вираження, суб’єктами встановлення, сферою дії, юридичною силою, функціями у механізмі регулювання та ступенем визначеності змісту. Уточнено, що процесуальні стандарти охоплюють вимоги до прозорості реєстрації, чіткості підстав відмови або втручання, розумності строків, мотивованості адміністративних актів, пропорційності санкцій та ефективності засобів правового захисту. Висновки. Процедурні гарантії становлять самостійний рівень забезпечення свободи об’єднання, оскільки саме через них міжнародні стандарти набувають прикладного значення у національному правопорядку. Для України це має значення в контексті імплементації міжнародних договорів, урахування практики ЄСПЛ, адаптації до європейських стандартів та удосконалення процедур реєстрації, контролю, припинення діяльності й оскарження рішень, пов’язаних з об’єднаннями громадян.